Anteeksi, ettehän te ole Sarah Morton?
Olette te! Tunnistan teidät. Luen viimeisintä romaanianne. Pidän siitä.
Olen etsivä Dorwellin suuri ystävä.
Olen lukenut kaikki kirjanne. - Erehdytte henkilöstä.
En ole kuka luulette.
Anteeksi.
Huomenta. Mitä saa olla?
Viski, kiitos. - Jäillä?
Sarah, mitä kuuluu? - No jaa. Onko John täällä?
On, mutta kokouksessa. - Kenen kanssa?
Terry Longin. - Kenen?
Pidä lippu korkealla. Ota lyhyt loma, muttei liian pitkää. Sarah!
Saanko esitellä: Sarah Morton, Terry Long.
Mukava tavata, äiti pitää teistä paljon. Hän on lukenut kaikki kirjanne.
Terry, aina ilo. Pidetään yhteyttä.
Ja onneksi olkoon palkinnosta, voitat varmaan paljon muitakin.
Hauska tavata.
Kiirehdi, äiti odottaa kärsimättömänä uutta Dorwell-kirjaasi.
Minkä palkinnon pikku paska voitti? - Manchester Book Critics.
Ei mikään Booker Prize, mutta ei hullummin esikoisromaanista.
Pikku paskalla on lahjoja.
Toivottavasti hän myös myy.
Kerroit kai suosikkimottosi? - Minkä?
Painoit sen mieleeni 20 vuotta sitten:
"Palkinnot ovat kuin peräpukamia, jokainen paskiainen saa niitä joskus."
Sanoinko niin? Hyvänen aika, sinähän olet kateellinen.
Et pidä minusta enää huolta.
Se että rohkaisen vähän pikkulintua, et tarkoita että hylkäisin sinut.
Sitä paitsi ei sinun ole koskaan ollut vaikeaa löytää intoa Dorwell-sarjalle.
Teksti syntyy sinulta niin helposti, ettet varmaan edes tarvitse minua.
Sarah, mikä hätänä?
Rahasta ei ole kyse, kylvet siinä. - Uskomatonta, puhut vain rahasta.
En välitä rahasta tai menestyksestä tippaakaan. Haluaisin vain...
Innoittavan juonen? - Ei.
Ei sillä ole mitään tekemistä inspiraation kanssa.
Olen kyllästynyt murhiin ja tutkimuksiin.
Mikset hämmästyttäisi kriitikoita ja kirjoittaisi aivan jotain muuta?
Laita Dorwell sivuun. - Et pitänyt viimeisimmästä. Tiesin sen!
Eikä ollut munaa sanoa sitä. - Eihän, -
olen pitänyt Dorwellista alusta alkaen. - Eikä ihme!
Kun ajattelee rahaa, jonka se tuottaa.
Pidätkö Ranskasta? - Pidän sammakonreisistä.
Entä sitten?
Taloni. Menisit sinne vähäksi aikaa?
Raikasta ilmaa, ei loma-aika, hieno sää. Siellä on uima-allas!
Tulisitko sinä käymään? - Minulla on tyttäreni.
Mutta ehkä jonain viikonloppuna.
Oletteko Marcel? - Kyllä.
Päivää. Olen Sarah Morton. - Päivää. Toivottavasti matkanne sujui hyvin.
Otanko laukkunne? - Siinä on pyörät.
Antakaa edes kassinne.
Tulkaa, autoni on tuolla parkissa.
Makuu- ja kylpyhuone ovat ylhäällä, ja keittiö tuolla vasemmalla.
Mutta ehkä annan teidän tutkia itse.
Laitoin kaasun ja vedenvaraajan päälle.
Jos on ongelmia, teillähän on numeroni?
On. John antoi sen minulle.
Pääsette kaupunkiin ostoksille joko pitkin polkua jonka näytin, tai sitten -
tallissa on mopedi. Avaimet yläpuolella.
Kiitos, Marcel. Näkemiin. - Näkemiin, madame. Levätkää hyvin.
Bonjour. - Bonjour.
Mitä haluaisitte?
Aperitiivin? - Ei.
Ehkä jotain kevyempää? - Pieni panaché?
Ei, tuokaa minulle tee, kiitos.
Haloo? - Hei isä, minä täällä.
Kaikki hyvin? - Turvallisesti perillä.
Entä talo? - Se on ihana.
Entä sää? - Aivan upea.
Millainen Lontoossa on? - Sataa vain.
Pärjäätkö? - Kyllä. Oletko tavannut ketään?
En, en ketään. - Älä ole yksin.
Jos tulee hätä, pyydä rouva Smithiltä apua. - En tarvitse.
Pidä huolta. - Sinä myös.
Hei sitten.
Haloo? - Sarah?
John, mitä kuuluu? - Oikein hyvää.
Minunhan tuota pitäisi kysyä.
Hakiko Marcel sinut? - Kyllä, mutta minun pitää kiittää sinua.
Olit oikeassa, kuten aina. Talosi on pieni paratiisi -
ja olen jo aloittanut työt. - Nyt jo?
Niin, sain junassa idean. Typeriä juttuja, joita ei saa mielestä.
En tiedä, mihin tämä johtaa.
Mitä Dorwell tällä kertaa aikoo? - En halua puhua siitä vielä, -
mutta siitä voi tulla aika hauskaa.
Aioin kuitenkin odottaa että olen varma.
Hienoa! Mukavaa että olet tyytyväinen.
Oletko käynyt vielä ulkona?
En, olen vain nauttinut rauhasta. - Hyvä.
Milloin ajattelit tulla? - En tiedä.
Riippuu töistä, tiedäthän.
Minulle tulee toinen puhelu. Pidä huolta.
Soita kun haluat lukea minulle jotain.
Hei sitten. - Näkemiin, John.
Säikäytitte minut! - Kuka olette? Mitä te teette talossani?
Talossanne? Minä olen kotonani. Teiltä pitäisi kysyä samaa.
Oletteko englantilainen? - Olen.
Olen Sarah Morton, kirjailija. John Bosload antoi talon käyttööni.
Vai niin. Olette isän uusin valloitus.
Olette hänen tyttärensä? - Entä sitten?
Eikö hän varoittanut teitä? - Ei. Hän ei kertonut että tulisitte.
Ei mikään ihme! Onko hän täällä? - Ei, olen täällä yksin ja työskentelen.
Hän tulee ehkä käymään. - Hyvä ettei hän ole täällä.
Ajattelitteko viipyä pitkään? - En tiedä.
En tee paljon töitä nykyisin.
Minkä makuuhuoneen otitte? - Yläkerrasta sen, josta näkee altaalle.
Parhaan, tietenkin.
Puran tavarani.
Anteeksi.
Paskiainen! Et kertonut tyttärestäsi!
Miten minä nyt voin kirjoittaa? Sarah.
En päässyt läpi Lontooseen.
Onko syötävää? - On, katso keittiöstä.
Menen takaisin sänkyyn.
Aion nousta aikaisin kirjoittamaan. - Selvä.
Sarah, niinkö? - Niin.
Minä olen Julie.
Eikö ole liian kuuma?
Anteeksi, herätin teidät. - Torkuin vain.
Teet liikaa töitä, sinun pitäisi uida altaassa. Kylmä vesi herättää.
Kiitos ehdotuksesta, mutta en pidä lainkaan uima-altaista.
Ymmärrän kyllä. Minäkin pidän enemmän merestä.
Valtameri, tyrskyävät aallot, vaaran tunne, milloin tahansa voi -
menettää otteen ja kiskoutua pois.
Altaat ovat tylsiä. Ei mitään jännitystä -
ei loputtomuuden tuntua, vain iso kylpyamme.
Pikemminkin bakteerien jäteallas. - Ai, tuo. Vain vähän likaa ja lehtiä.
Mitä kirjoitat? Rakkausromaania? - Ei! Kirjotan rikosromaaneja.
Aivan, niinhän hän tienaa rahansa.
Ja niin hän on pystynyt ostamaan kauniin talon Ranskasta tyttären iloksi
Myyvätkö sinun kirjasi? - En valita.
Mistä tämä kertoo? - Murhista ja poliisitutkimuksesta.
Rikkaitten englantilaisten Lubéronissa? - Kuules, minulla on töitä tehtävänä!
Selvä, menen pois, Miss Marple! Minun pitää muutenkin soittaa.
Mitä hän siellä? Oliko se Macumbassa?
Ei ole totta! Jean-Pierren kanssa!
Se sika!
Olet törkeä. Tuliko se takaisin?
Ei, en tiedä.
Ostoksille menossa? - Ei, syön kylässä.
Hyvä idea.
Puhuin muuten Marcelin kanssa, hän tulee siivoamaan altaan pian.
Helvetti. Enkulla on herne persuksissaan.
Saisinko laskun?
En minä häntä häiritse, tämä on iso talo!
Soititko äidille?
Hän odottaa vieläkin. Pidä kiirettä!
Se on kustantajasi.
John? Hei?
Hän katkaisi.
Sarah Morton tässä. Saisinko Johnin?
Hän ei ole paikalla. - Ai niinkö?
Pyydä häntä soittamaan minulle. - Ok.
Kiitos. Hei.
Hän läksytti minua.
Että en saisi häiritä, että minun pitäisi jättää sinut rauhaan
Kuule Julie, sanon tämän suoraan. Tarvitsen rauhaa ja hiljaisuutta.
Koska olemme saman katon alla, hoitaisitko omat asiasi -
ilman että tulet minun tielleni.
Talo on ihan tarpeeksi suuri molemmille.
Yritin vain olla ystävällinen, mutta jos mieluummin...
En halua mitään! Haluan vain kirjoittaa rauhassa!
Harmi, koska ostin paljon hyvää ruokaa.
Kai pitää syödä hanhenmaksa itsekseni.
Ei, emme jää tähän. - Emmekö?
Missä ollaan? - Minun luonani.
Sinun luonasi? - Niin. Oikeasti.
Eikö musiikkia saa kovemmalle? - Ei, täällä on vanhus joka nukkuu.
Huomenta. - Huomenta.
Tein kahvia, jos haluatte.
Emmehän metelöineet liikaa?
Anteeksi, en puhu ranskaa. En ymmärrä.
Anteeksi.
Ylös!
En ehdi, pitää painua duuniin. - Vähän vielä.
Minäkin haluaisin, mutta tiedäthän. Minun pitää tosiaan mennä.
Ja sitten on se toinen nainen. - Näitkö hänet?
Hän on ulkona. Onko hän ulkomaalainen?
On. Englantilainen. - Ei muuten yhtään hullumpi.
Siitä vain jos vanhat kiinnostaa! - Sanoin sen vain kiusallani.
Etkö halua että tulen saattamaan? - Ei, ei. En mene kauas.
Hei nyt. Se oli mukavaa.
Soita jos haluat tulla uudestaan. - Selvä on!
Maistuuko? - Kyllä.
Oletteko täältäpäin?
Lacostesta, ihan läheltä. Tunnetteko paikan? - En.
Siellä on Markiisi de Saden linna. - Olen kuullut siitä.
Eikö se ole melkein raunioina?
Niin on. Mutta se mikä on komeinta, -
on näkymä yli koko Lubéronin.
Todella hienoa. Annan teidän lopettaa.
Tehän siinä. - Eikö makuuhuoneesi riitä?
Hän kuorsaa kuin sika. En saanut nukuttua.
Odotatko toista?
Päivää. Tulin altaan takia, Julie soitti.
Hei Marcel. - Hei.
Miten menee? - Hyvin. Tulit jo takaisin?
Kyllästyin töihin ja halusin levätä.
Tässä on Sarah, isäni ystävätär. - Tunnemme jo.
Puhdistatko altaan tänään? - Sitähän sinä halusit. Eikö niin?
Niin. Sarah halusi uida, mutta allas on liian törkyinen hänelle.
Päivää.
Missä tyttö on? - Kuka tyttö?
Unohdin hänen nimensä. Pikkublondi.
Julie, ehkä.
Niin juuri, Julie!
Käy katsomassa altaan läheltä. Hän on kai siellä kävelyllä.
Kiitos, madame.
Menossa ulos? - Pitääkö kysyä lupaa?
Olisi mukavaa, jos et sitten metelöisi kun tulet kotiin. - Kyllä, äiti.
Äitiäsi käy sääliksi. - Miten niin?
Kuvittelen että äidille on vaikeata kun tyttärellä on joka ilta uusi mies.
Kuvittelet väärin! - Tiedätkö mitä?
Olet vain tympiintynyt englantilainen -
joka kirjoittaa jutuista joita ei itse tee!
Voit työntää moralismisi perseeseen!
Olin huolissani kun et tullut kotiin.
Aiotko kertoa isille? - Kyllä, ehkä kerronkin.
Kerro sitten. Siitä hän pitäisi!
En ole siitä niinkään varma.
Oletko noin herkkäuskoinen?
Hän on orgioiden kuningas, etkö tiennyt?
Julie? - Niin?
Haluaisitko mennä ulos syömään tänään?
Oletko valmis? - Olen tulossa.
Teet aina töitä. - Luin vain vanhaa tekstiä.
Pikkuhousuni. Miksi ne ovat täällä?
Ne olivat puutarhassa, lähellä allasta.
Minne mennään? - Ei liian kauas, olen ihan puhki.
Tarjoilija ei ole täällä tänään. - Frank?
Ehkä, en tiedä hänen nimeään. - Hän on Frank, poika Lacostesta.
Juuri nyt hän on töissä vain päivisin. - Tunnetko hänet hyvin?
Vähän, törmäämme joskus.
Tunnet täältä melkein kaikki. - Tietenkin, vietin lapsuuteni täällä.
Mutta et Johnin kanssa? - En.
Hän hylkäsi äitini ja minut. Hän tuli vain kesällä, lomailemaan.
Vihaatko häntä sen takia? - En.
Hänellä elää elämäänsä, ja minä omaani.
Onko äitisi ranskalainen? - On.
Missä hän asuu? - Nizzassa.
Miksi olet noin kiinnostunut? - En tiedä.
Ehkä meillä oli aluksi vaikeaa, ja olin sinulle vihainen.
Tai oikeastaan Johnille, kun ei kertonut teistä.
Hänestä sinä oletkin kiinnostunut.
Jos joku salaa ison osan elämästään, se on kiinnostavaa ja pelottavaa.
En kiellä ettenkö haluaisi kuulla lisää.
Älä odota salaisuuksia minulta. Jos haluat tietää jotakin, kysy Johnilta.
En kysy mitään keneltäkään. - Niin niin.
Voit teeskennellä, mutta haluat että kertoisin jotain isästäni.
Oikeastaan äitisi kiinnostaa enemmän. Mikset asu hänen kanssaan Nizzassa?
Se on pitkä tarina.
Tilataanko? - Kyllä.
Ensimmäinen kertani oli 13 vuotiaana -
enkä ole hidastanut sen jälkeen.
Kerran minä rakastuin. Olin kuusitoista, oli kesä.
Hän oli komea, romanttinen, Pariisista.
Hänen nimensä oli Christian.
Olin hulluna häneen.
Halusin että hän ottaisi minut, mutta olin liian nopea hänelle.
Hän ei tiennyt, miten jutut tehdään. Hän tuli parissa sekunnissa.
Joten jätin hänet.
Hän kirjoitti minulle vuoden, -
mutten koskaan kirjoittanut takaisin.
Kerran rakentamassamme metsämajassa -
hän pyysi minua vaimokseen.
Kuulostaa tyhmältä, tiedän, mutta aloin itkeä.
Se oli ensimmäinen kerta kun kukaan...
Anteeksi, kyllästytän sinua jutuillani.
Ethän. Jatka vain, nautin tästä.
Jatka mitä?
Mitä silmällesi on sattunut?
Ei mitään.
Yksi paskiainen yritti lyödä mutta löin takaisin.
Hän valui verta kuin sika.
Kukaan ei tee minulle tuollaista tai minä teen sen heille.
Et taida haluta? - Miksi ei?
Älä tuomitse kirjaa kansien perusteella.
Olen minä oman osani polttanut.
Ja nainut? - Niin.
Olin minä "Swinging Londonissa".
Äiti on jo kertonut kaiken. - Mitä hän kertoi?
Kuinka hän tapasi Johnin, kuinka hän vietteli hänet.
Miten kirjan kanssa sujuu? - Se syntyy.
Mutta tuntuu oudolta kirjoittaa tyypillinen tarinan Lontoosta -
kun olen täällä, tällaisellä säällä.
Äitikin kirjoitti kirjan, mutta sitä ei koskaan julkaistu.
John haukkui sen, ja äiti poltti kirjan.
Kauheaa! Luitko sen? - Joo, minä pidin siitä.
Se oli tunteellinen, kuin harlekiinikirja. Mutta ihastuttava.
Mistä se kertoi tarkalleen? - Hänestä ja isästäni.
Rakkaustarina, jolla on onnellinen loppu.
Mutta hän haluaa verta, seksiä ja rahaa!
Ja sitähän sinä annat? - Niin.
Mutta minä pidänkin siitä.
Asuiko äitisi tässä talossa?
Joskus, isäni kanssa, varsinkin kesäisin.
Mutta kun he erosivat lopullisesti, äiti ei halunnut tulla enää takaisin.
Hän muutti Nizzaan. Tämä on kuitenkin Johnin talo.
Halusiko äitisi asua yhdessä Ranskassa?
Halusi. Että John jättäisi vaimonsa ja perheensä Lontoossa.
Sitä John ei koskaan tekisi!
Äiti pelkäsi asua yksin täällä.
Minä en. Minä olen samanlainen kuin sinä.
Julie?
Julie, oletko täällä?
Hyvää iltaa.
Ystäväni tuli käymään drinkillä.
En tiennyt että asutte Julien luona.
Niin, en kertonutkaan: Sarah on isäni ystävä ja kirjailija!
Ette kertoneet että olette kirjailija. - Niin, dekkareita! Eli pidä varasi.
Kaada meille lasilliset, Sarah! Haen ruohoa huoneestani.
Istu alas, Frank. Ole kuin kotonasi.
Viskiä? - Kyllä. Kiitos.
Tällä kertaa te tarjoilette.
No niin!
Mille juodaan?
En tiedä.
Minä tiedän! Sarahin kirjalle.
Sarahin kirjalle!
Mistä se kertoo?
En puhu koskaan kirjasta, ennen kuin se on valmis.
Entäs edellinen?
Poliisitutkimuksesta Skotlannista.
Mikä sen nimi oli? - En tiedä ranskaksi. Englanniksi se on:
Dorwell Wears a Kilt.
Mitä se tarkoittaa? - Dorwell pukee kiltin. Tosi hyvä.
Totta. Se on. Se on kummallinen!
Jätän teidät kahden. Teillä on varmasti puhuttavaa. - Jäisit nyt.
Hyvä on.
Tule! Tule tanssimaan!
Sarah.
Tule tanssimaan, Sarah. - En minä.
Tulisit nyt.
Nyt saa riittää, hyvää yötä! Hyvää yötä, Julie.
Kauniita unia.
Minäkin taidan nyt mennä.
Mitä? Etkö halua uida keskiyöllä?
Toisella kertaa. Olen ihan poikki.
Olisit tahtonut, jos täti olisi tullut?
Tule nyt. - Olen tulossa.
Nopeasti nyt!
Vannotko että se on lämmintä?
Ota kaikki pois!
Odota!
Lopeta nyt.
Odota.
Lopeta!
Mitä sinä teet? - Minä häivyn!
Mitä sinä nyt, helvetti? - Lähden!
Mutta miksi nyt?
Miksi lähdet? Jäisit nyt.
Turpa kiinni! Päästä nyt irti!
Mikä hätänä? - Miksi paikka on suljettu?
Avaamme vasta illalla. - Mutta tavallisesti se on auki.
Käyn lounaalla joka päivä. - Niin, mutta Frank ei ole tullut tänään.
Miksi ei? - En tiedä siitä mitään.
Nukkui ehkä pommiin, sattuu usein. - Ettei hänelle olisi sattunut mitään?
En tosiaan tiedä siitä! Anteeksi, minulla on töitä. Päivänjatkoa.
Nukuitko hyvin? - En.
Mistä veri on tullut? - Mikä veri?
Täällä laatoilla.
Varmaan minun, sain haavan. - Ja minne sinä sen haavan sait?
Anna minun olla!
Lutka!
Että tunnenko Frank Durinia? - Niin.
Frank Durin asuu kylän laidalla tiellä kohti Baugneux'ta.
Kiitos. Tiedättekö asuuko hän yksin?
Naimaton. Hänellä oli tyttöystävä, mutta hän lähti pois kauan sitten.
Ketään kotona?
Onko täällä ketään? - Niin?
Päivää, madame.
Etsin miestänne. Minun täytyy puhua hänelle.
Mutta en ole naimisissa.
Mutta Marcel, John Bosloadin puutarhuri, eikö hän asu täällä?
Asuu. Se on isäni.
Anteeksi. Onko hän täällä?
Ei. Hän on sveitsiläisten luona. - Sanotteko, että soittaisi minulle?
Kyllä. - Kiitos, madame.
Mutta minäkin voin ehkä auttaa teitä.
Tunnetteko Julien? - Tunnen. Hän on kaunis.
Onko teillä hänen äitinsä numeroa? Tämä on tärkeää.
Julien äiti on kuollut!
Mitä sanoitte? - Se oli onnettomuus!
John Bosload, kiitos? Tässä Sarah Morton.
Pitäkää kiirettä, tämä on tärkeää!
Ikävä kyllä hän ei ole tavoitettavissa.
Missä hän on? - Hän lähti ulos.
Hyvä on. Näkemiin.
Tulit takaisin!
Luulin että olit lähtenyt!
Luulin että olit hylännyt minut, mutta oletkin täällä!
Tulit takaisin. Kiitos, kiitos äiti!
Julie, en ole äitisi!
Julie!
Mitä tapahtui?
Ei mitään. Sinä pyörryit. Kaikki hyvin.
Päätäni särkee.
Se menee ohi.
Julie? - Niin.
Sinun pitää kertoa minulle totuus, minun pitää saada tietää.
Frankista? - Niin.
Luulen että tapoin hänet.
Mutta miksi?
En tiedä.
Sinun vuoksesi.
Kirjan takia.
Oletko valmis? - Olen.
Pois tieltä! Seuraa minua.
Valmista?
Sinun pitää siivota jälkesi. - Selvä.
Äläkä unohda! - En.
Hyvä, löysit ne. - Niin.
Minä otan tämän. - Hyvä on.
Noh! Ala kaivaa.
Väsyttää.
Varmasti ottaa voimille tappaa mies.
Sarah.
Sarah! - Mitä?
Kiitos.
No niin, se siitä.
Minä menen nyt nukkumaan.
Unohdit polttaa jotain, Sarah. - Minkä?
Kirjasi.
Sitä voi käyttää todistusaineistona.
Luitko sitä?
En, mutta voin kuvitella.
Lopeta kuvitteleminen! Mene sänkyyn. Huomenna on töitä.
Meidän täytyy jatkaa kuin mitään ei olisi tapahtunut.
Soita Marcelille ja pyydä häntä töihin.
Ruohonleikkuuseen? - Vaikkapa.
Kaiken täytyy vaikuttaa normaalilta, kuin mitään ei olisi tapahtunut.
Näkikö joku sinut Frankin kanssa?
Ei. - Oletko varma?
Olen. Olin hänen luonaan. Hän asuu Lacosten ulkopuolella.
Sitten tulimme suoraan tänne. - Näkikö joku teidät matkalla?
En usko. - Onko hänellä perhettä?
Ei, vanhemmat ovat kuolleet. - Selvä.
Aiotko palata Lontooseen? - En heti.
Se olisi epäilyttävää.
Miksi autat minua, Sarah?
Miksi en auttaisi sinua?
En tiedä.
Pidätetäänköhän minut?
Ei, ei välttämättä.
Jos teet juuri niin kuin sanon, mitään ongelmia tuskin tulee.
Miksi uskoisin sinua? Koska kirjoitat murhista?
Juuri niin.
Marcel! Marcel!
Sarah!
Lähden, niin saat kirjoittaa loppuun.
Menen Saint-Tropeziin. Ystävälläni on töitä minulle.
Se on varmasti parasta.
Aiotko kertoa isälleni? - Johnille?
Minulla ei ole hänelle kerrottavaa.
Olet oikeassa.
Hyvästi.
Julie? - Niin?
Miten sait arven vatsaasi?
Kirjaa varten, niinkö? - Niin.
Auto-onnettomuudessa.
Onnea. - Teille myös.
"Sarah, en tiedä miksi teen tämän, -
mutta ajatellen kaikkea tapahtunutta, -
tämä tuntuu ainoalta oikealta teolta.
Valehtelin sinulle, äitini kirja ei ole mennyttä.
Se paloi mutta hän antoi minulle kopion.
John ei tiedä, että minulla on se.
Ehkä kun nyt annan nämä sivut, sinä herätät hänet henkiin.
Jos saat niistä innoitusta, ota ne, varasta ne, ne ovat sinun."
Julie
Niin no... Minä luin sen.
En tiedä mitä sanoa. - Etkö pidä siitä?
En sanoisi niinkään. - Älä kiemurtele, sano suoraan.
En ymmärrä mitä tahdot sanoa, enkä löydä siitä sinua.
Luulin että halusit jotain henkilökohtaisempaa?
Tiedän, mutta tunteet eivät ole vahva puolesi.
Murhat, tutkimukset: Se on hommasi, tämä on aivan liian hienovaraista.
Liian abstraktia.
Missä toiminta ja juonenkäänteet?
Mitä sitten ehdotat?
Poltanko sen?
Sinä olet niin melodramaattinen. Ei.
Mutta ajatellen uraasi, meidän ei pitäisi julkaista sitä nyt.
Kirjoita uusi Dorwell, ajattele yleisöä! - Ajattelinkin että sanoisit noin.
Siinäs näet.
Sinä pystyt parempaakin, Sarah.
En usko että pystyn.
Minun mielestäni tämä on parasta mitä olen tehnyt pirun pitkään aikaan.
Koska tiesin etukäteen, ettet pitäisi siitä, -
järjestin sinulle yllätyksen.
Minulla on sopimus Barkenin kanssa. Toisin kuin sinä, he rakastivat sitä.
Mikset voinut kertoa?
Et sinäkään kertonut kaikkea minulle.
Pidä kirja. Anna se tyttärellesi.
Omistin sen hänelle. Ciao.
Muuten, voit kertoa Terry Longin äidille, että Dorwell palaa vielä.
Ja huippukunnossa.
Näkemiin, Debbie. - Näkemiin, Sarah.
Hei Debbie! - Mitä kuuluu, Julia?
Hyvää. Entä sinulle? - Oikein hyvää.
Onko isä täällä? - On. Kerron että tulit.
Hei John, Julia on tiskillä.
Hän tulee pian. - Kiitos, Debbie.
Käännös: Janne Kauppila www.futurefilm.fi